Одвајкада је дочек Нове године један од најважнијих тренутака у бугарској традицији. Ово није само смена једне календарске године другом већ граница која се мора прећи уз одговарајуће ритуале и обичаје. Они почињу у првим данима децембра, а трају све до краја јануара. Сматра се да је овај период везан за прелазак из таме у светло, из хаоса у поредак.
Као и на Бадње вече био је обичај да се 31. децембра трпеза прекади тамјаном. Али за разлику од Игњатијевдана и Бадње вечери, када се служе само посна јела, за Нову годину се справљају и служе мрсна јела. Некада су, по традицији, на сто стављали печену свињску главу или пиктије. Ово је једини случај када се свињетина служи као обредно јело. Наравно, и данас је овај обичај очуван у неким местима, претежно у селима, где људи узгајају стоку. Остала јела на столу су обично као и на Бадње вече – жито, воће и поврће, ораси, као и сарме и пуњене паприке, али са месом... Верује се да трпеза треба да буде што богатија да би нова година била родна и пуна изобиља. Неизоставни део трпезе Бугара је новогодишњa гибаница у коју се стављају знамења за разне врсте делатности и послова, па се по знамењу које некоме припадне суди какве ће среће бити или у чему ће имати успеха. Домаћице су најчешће у новогодишњу гибаницу стављале дренове гранчице са различитим бројем пупољака, а одређени број дренових пупољака имао је своју симболику – на пример био је знамење здравља, среће, благостања, успеха, плодности итд.
Првог дана Нове године слави се велики хришћански празник Светог Василија Великог. У народу је овај празник познат као Васиљевдан. Тада се изводи и тзв. обичај „ладување“ – девојке, стасале за удају певају прстену и гатају да ли ће се и за кога удати у новој години. Последњег дана старе године пуштају своје прстење у котлић са неначетом водом и остављају га да преноћи.
Сутрадан се окупљају и ваде прстенове из котлића један по један, а у то време певају кратке обредне песме у којима се пева о занатима и занимањима. Ако се у време вађења прстена пева, на пример, Бела књижица, црно мастило, значи да ће будући женик бити учитељ, ако се пева Златне наруквице на постељи звекећу – он ће бити златар итд. Занимљиво је да је овај обичај очуван у многим селима и изводи се и у нашим данима.
У првим сатима Нове године почиње обичај Сурвакање – тзв. сурвакари (групе дечака од 5 до 14 година старости) иду од куће до куће и лепо украшеном дреновом гранчицом тапшу укућане по леђима уз жеље за здравље, берићет и благостање. И данас се овај обичај практикује, с тим што више нема толико дубоки ритуални смисао. У нашим данима он је пре свега атракција и забава за децу.
Важан елемент сурвакања је наравно сурвачка као обредни предмет. Веома је битно да она буде израђена од дреновине, јер све што је у вези с дреном симбол је здравља, отпорности и дуговечности. Данас се сурвачке могу купити – има их свакојаких. Ипак многи воле да их сами направе. Сурвачка се украшава сувим воћем и кокицама, јабуком, шареним тракама и кончићима који симболизују здравље и изобиље. Код сурвакања велику улогу имају жеље које се упућују укућанима. Оне нису унифициране, али се увек поред осталог, домаћинима жели здравље и изобиље. Једна од најпознатијих жеља сурвакара иде овако:
„Сурва, Сурва, весела година!
Златно класје на њиви, црвена јабука у башти,
кућа пуна свиле, кеса пуна пара!
Жив и здрав био догодине, догодине и заувек!”
Превод: Албена Џерманова
Мадлен Божилова Амин добитница је Унескове награде „Живо људско благо“ за 2021. годину за пројекат израде старинске ћустендилске ношње зване саја. Ова Бугарка се пре извесног времена из иностранства вратила у родни Своге и почела да тражи некога ко би..
Фото-пројекат „Ја сам Бугарка“, који је изазвао велико интересовање како у Бугарској тако и у иностранству, слави 9. годишњицу свог постојања. Импресивни снимци габровског фотографа Радослава Прванова представљају лепоту Бугарске и бугарског фолклора..
Село Кости је 7. октобра домаћин другог издања гајдашког надсвиравања „Странџанска гајденица*.“ Кости је село у општини Царево и једно је од ретких места у земљи где је обичај нестинарство (плес на жеравици) у свом изворном облику постојао све до средине..
Народне песме и игре ће и ове године окупити љубитеље бугарског фолклора у Жеравни. Овогодишње издање Фестивала народне ношње одржаће се између 23. и 25...