Бугарска је отворила 11 државних културних института у иностранству – у Берлину, Братислави, Будимпешти, Варшави, Бечу, Лондону, Москви, Паризу, Риму, Скопљу и Прагу, којима методолошки и финансијски руководи Министарство културе, а њихове активности се спроводе у складу са билатералним међувладиним споразумима. То није случај са бугарским културно-информативним центрима у српским градовима Босилеграду и Цариброду. Сагласно локалном законодавству они раде као невладина удружења.
Председник Центра у Босилеграду Иван Николов упоређује њихов рад са радом читалишта из доба националног препорода Бугарске. По његовим речима, њихов рад отежава трома европеизација Србије, која успорава отварање граница и развој региона. Не постоји и дијалог између две суседне државе о бугарској мањини у региону тзв. Западних покрајина. У једном веку људи из Босилеграда су мигрирали у Бугарску, Србију и Македонију, а становништво се смањило са 30.000 на 5.000-6.000 људи.
“Основали смо културно-информативни центар овде и преко његовог рада трудимо се да очувамо бугарски дух, бугарски језик пре свега и да подстичемо људе на нови стил и начин понашања и задовољни смо што су млади људи све више свесни тога“ – наводи Иван Николов, председник Културно-информативног центра бугарске националне мањине „Босилеград“ /КИЦ „Босилеград“/.
У интервјуу Радио Бугарској Николов каже да имају извесну минималну подршку од стране бугарске државе, али раде претежно уз помоћ мноштва бугарских институција међу којима су Софијска општина, читалишта, музеји, галерије и медији. Жао му је што немају ниједан реализовани пројекат у оквиру Програма прекограничне сарадње.
“То је озбиљан проблем. Наш административни и кадровски капацитет у смислу стручњака које треба да ангажујемо, заиста је ограничен – казао је Николов. – Оно што овде видите су две канцеларије са по два рачунара. Али то није довољно латити се реализације инвестиционог пројекта. Да не говоримо о томе да је потребно да инвестиционе пројекте подржи и локална власт. Још увек постоји сумња за сваки лев који уђе из Бугарске и Европе“.
За разлику од својих сународника у Цариброду, Бугари у Босилеграду су далеко од главног пута. Они не могу као Бугари у Цариброду да сваки дан иду на посао у Софију а да се увече врате кући. Обласни центар Ћустендил, у Бугарској, који није далеко од Босилеграда, не нуди могућности за посао а до тамо нема ни редовне аутобуске линије. Становници Босилеграда желе да као алтернативу тзв. дневној миграцији развију етнографски туристички комплекс, који укључује једну манастирску школу из 1832. године и цркву у селу Извор, која је из 1833. године.
“У питању је веома занимљива црква, у Бугарској постоји само још једна црква такве архитектуре – у Банском. Ако се у овом региону, у том селу направи етно-центар, с обзиром на близину Софије, то би могло да знатно повећа туристички проток. А тамо где се крећу људи већ настају предуслови за економски развој – наводи Иван Николов. – Јер, је тренутно, нажалост, Босилеград у канџама међународних рударских компанија, које страшно загађују животну средину а људи су сиромашни. У принципу, сва рударска насеља су сиромашна“.
Скоро сви ученици Гимназије у Босилеграду по завршетку школе настављају своје образовање на високошколским установама у Бугарској – каже још председник КИЦ „Босилеград“. Већина студената остаје да ради у Бугарској. То додатно демографски угрожава регион. Али, по речима Николова, почетком 21. века људи не могу да буду препуштени сиромаштву и зато му је драго што се млади људи остварују у Бугарској. Као проблем наставе на бугарском језику он наводи одсуство, већ преко 10 година, превода на бугарски језик свих обавезних уџбеника на српском језику. Међутим, о бугарској самосвести у региону он је оптимиста:
“Упркос свему, млади у Босилеграду знају бугарски језик, иако употребљавају и дијалекатске речи које иначе користе у свом говору. Али само то није довољно. Ви знате да су за јачање бугарске националне самосвести, поред бугарског језика потребна и знања из бугарске историје, културе, географије, као и низ других ствари. Овај регион је географски усмерен према Бугарској. Већина људи у Босилеграду већ има бугарско држављанство, што је створило предуслове за национално самопоуздање и укључивање у бугарски културни простор“.
Аутор текста и фотографија: Иво Иванов
Превела: Албена Џерманова
Извођачи класичног индијског плеса упознаће данас, од 20.30 часова на отвореној сцени „Пуж“ у Морском врту, госте и становнике Бургаса с индијском културом. Ово је саопштила Општина Бургас. Програм Rasa-Nishpatti представља бхаратанатјам – врсту..
Бугарска антарктичка база је основана 1988. године, а указом председника Жеља Желева је од 1993. године названа по имену Светог Климента Охридског. Отада до данас, у бази која се налази на острву Ливингстон бугарски поларни истраживачи спроводе бројне..
Један од обласних градова на северозападу наше земље је Монтана. Према статистичким подацима, регион се не може похвалити посебно високим показатељима у сфери инфраструктуре, привреде, образовања, социјалних услуга. Изненађује то што је, према..
Турска и Грчка очекују бољи род маслине него лани Род маслине у Турској ће ове године бити рекордан. Овогодишње обилно цветање..
Бугарски пензионери живе у условима који им не дозвољавају да уживају у својим позним годинама, за разлику од њихових вршњака у развијенијим земљама,..
Александар Георгијев имао је свега 14 година када је учествовао на првом Међународном омладинском бијеналу „Бугарски трагови у свету – кистом, камером и..