Изложба на колекционерски кукли привлече мнозина от Израел. Над 200 експоната, най-старият, от които е от втората половина на 19-и век, показва развитието на изкуството да се правят кукли, с които момиченцата са си играли. Кореспондентите на БНР Феня и Искра Декало в Тел Авив се срещнаха с една от колекционерите – зъболекарката Естер Фрай – и записаха нейния разказ за куклите и любовта ѝ към тях:
"Мнозина ме питат не се ли страхувам да колекционирам кукли на хора, които вече са мъртви. Не мисля ли, че такива предмети могат да носят лошата енергия на бившите си притежатели. Винаги съм се смяла на подобни опасени. Но ми направи впечатление кукла, която се продаваше в интернет. Тя имаше уплашен, сърдит и дори малко злобен вид. Освен това сякаш се готвеше да се разплаче. Ние се познаваме, колекционерите на кукли в Израел. Никой не искаше да я купи. Дожаля ми. Позвъних на собственичката. Оказа се много стара бабичка, от аристократично семейство. Каза ми, че не иска след смъртта ѝ куклата да бъде изхвърлена. Въпреки че е от скъпите порцеланови кукли, ще ми я продаде евтино. Действително това е най-евтината кукла от цялата ми колекция. Веднага щом я взех, я почистих и я снимах. Поставих я на лавицата заедно с другите кукли. Месец по-късно видях, че трябва да ѝ подшия рокличката. След поправката отново я снимах. Сравних снимките. На втората – куклата сякаш имаше по-спокоен вид. След месец се наложи да снимам няколко кукли в шкафа ми, сред които и тази. Като разгледах снимките, имах чувството, че разпознавам полуусмивка на лицето ѝ. Сякаш съм осиновила сираче и то се чувства добре сред другите ми деца…
Започнах да събирам кукли от 5-годишна възраст. Някои са с мен през целия ми живот. В началото си играех с тях. Когато пораснах, започнах да колекционирам кукли “винтидж” и по-стари. Много чета и проучвам миналото на експонатите. Най-старата ми кукла е на 170 години. Купих я в Чехия, но тя е от немска фабрика. Отново от Чехия купих още две кукли. Едната е от евтиното, следвоенно производство. Има само глава. Дрехите и ръцете са от плат.
Малка порцеланова кукла забелязах на базара недалеч от лагера Терезинщайн. Щях да я отмина, но забелязах, че на врата ѝ е нарисувана с химически молив миниатюрна звезда на Давид. Може би собственичката ѝ е загинала, а куклата още е на този свят.
Емоционално, най-много ценя няколкото кукли от Петербург. Едната ми подари моя съседка, тук в Израел, и тя като мен е преселничка от Петербург. Наследила я е от леля си. Тя доживя до 106 години. С родителите си са бягали след Революцията. Възрастните са взели неща от първа необходимост. Дъщеричката – само куклата си. Тя е малка и може да се скрие под детско палто. Били са най-наред във Франция, а после тук. Винаги куклата е била с нея. Когато я получих, направих справка. От много ценна, малка серия на Петербургската фабрика е. И още две кукли петербургчанки имам. Отново семейство, което бяга от революцията. Оставят ценности в тайник. Десетилетия не могат да се върнат. След перестройката границите се отварят. Наследниците им идват като туристи. Квартирата им е превърната в комуналка. Успяват да убедят един от обитателите да им даде стая под наем. След това откриват тайника. Банкнотите, скрити там, вече са хартийки. Единствените ценни неща са кръщелната риза на дете от семейството и малка кукла. Купих и двете. Кръщелната риза е облечена на една от големите ми кукли. Рокличката на намерената в тайника кукла се е повредила и уших нова с плат от епохата.
Много мога да разказвам за моите кукли. Само дъщерите ми не ги обичат. По-точно очите на старите кукли са рисувани с фосфоресциращи бои. Като бяха малки, вечер само тичешком минаваха през хола. Имаха чувство, че куклите ги следят. Единствено обичат една кукла с човешки ръст. Тя има толкова съпричастна физиономия, че когато искам някой да ми каже цялата истина, го настанявам срещу нея. И има ефект…"
Фестивалът "Реките на града" се завръща в Габрово за трета поредна година с множество изложби, богата музикална програма и работилници. Основен акцент в тазгодишното издание е публичното изкуство. За програмата и участниците в габровското му издание, което се провежда от 23 до 25 август 2024 г. е разговорът с архитект Мартин Янков – основател..
Един поглед в артпространствата – не само на Габрово, а и на душите. Артпространствата, които търсят отговор на всички въпроси, търсят изчистването на болката, откриват красотата и превръщат грозотата в красота. Тези, които някои хора смятат за много нежни души, а други – за изключително здрави, корави и стъпили на земята. Те живеят тук и сега и знаят, че..
Българското турне на "Семейно радио" през 2024 година продължава с директно излъчване от Габрово в кулминацията на честванията по повод 147 години от Шипченската епопея и 90 години от освещаването на Паметника на свободата. Петко Койчев , директор на Драматичен театър "Рачо Стоянов" - Габрово от 2010 година – разказва в "Семейно радио" за поетичния..
В киносалоните в България рядко се разпространяват филми от Европа и Азия. В предаването "Какво се случва“ Светлана Дамянова от София филм фест и програматорът на Киномания Христо Христозов изразиха мнение, че се повишават разходите за разпространението на филми, които не са американски. Рекламата също оказва влияние и слабото разгласяване води до..
"Цели шест приказки за цветята с много информация за тях, символиката и отношенията между хората е събрала в книгата си "Приказки за белите цветя" Терез Никол. Всяко едно цвете символизира различни емоция и отношение, а в края на книгата кратко, систематизирано и съдържателно се поднася информация за конкретното цвете. Така читателите могат да..
В киносалоните в България рядко се разпространяват филми от Европа и Азия. В предаването "Какво се случва“ Светлана Дамянова от София филм фест и..
Българското турне на "Семейно радио" през 2024 година продължава с директно излъчване от Габрово в кулминацията на честванията по повод 147 години от..
Един поглед в артпространствата – не само на Габрово, а и на душите. Артпространствата, които търсят отговор на всички въпроси, търсят изчистването на..
Ел. поща: hristobotev@bnr.bg