Това е мащабен проект на д-р Отченашек – нашия колега от Института по етнология към Академията на науките в Чешката република. Той е човекът, който се осмели да се впусне в това начинание. А ние с радост приехме идеята му – да обобщим и представим в достъпен и привлекателен вид това, което нашата наука е постигнала в своята почти 150-годишна история. Според първоначалния замисъл, това е цяла поредица, която ще представи фолклора и фолклористиката на славянските страни. В този смисъл нашият труд попада в по-широк славянски и европейски контекст. Предстои публикуването на втория том, посветен на чешкия фолклор. Но българският отбеляза началото – факт, с който се гордеем. Преди около месец беше премиерата в Прага. Имаше голям интерес сред българската общност там. Дойдоха българисти, етнолози, студенти и преподаватели. Получи се интересен разговор. С нетърпение очакваме и българската премиера. Хубаво е, че изданието излиза от академичните рамки и търси диалог с широк кръг хора – ученици, студенти, хора на изкуството, журналисти... С всички, които се интересуват от българския фолклор и традиции. Според мен има голяма потребност от такова издание.
Автори на различните статии са Вихра Баева и колегите й от секция Антропология на словесните традиции към Института по етнология и фолклористика с етнографски музей към БАН – Албена Георгиева, Доротея Добрева, Валентина Ганева-Райчева, Григор Григоров, Цветелина Димитрова, Мариянка Борисова, Йорданка Коцева, Магдалена Елчинова, Миглена Иванова, Николай Вуков, Светла Петкова. Предговорът е от Владимир Пенчев – координатор на проекта.
Има ли „митове” по отношение на фолклора, които би следвало да забравим? И какво трябва да знае всеки българин за своето традиционно наследство?
Наистина съществуват устойчиви митове, които продължават да се възпроизвеждат, независимо, че учените отдавна са доказали тяхната несъстоятелност – е отговорът на Вихра Баева. – Един от тях е, че фолклорът касае единствено миналото отпреди стотици години и няма нищо общо с действителността. Че сме длъжни сме да го пазим като някаква застинала форма. Всъщност, той е изключително витален, възприема разнообразни, неочаквани форми. Например вицовете – не само че продължават да се разпространяват, но намират много благоприятна среда в интернет. Всяка група, независимо на какъв принцип обединява хората, на практика ражда своя фолклор. Дали ще са весели истории или някакви ритуали и суеверия, няма значение. Класическият фолклор, който свързваме със средновековното българско село, е съхранен в сборниците и архивите. Но той продължава да вълнува. Богат е на образи, символика и особен смисъл, който липсва на съвременния човек. Завръщайки се към приказките и песните на своите предци, ние откриваме част от себе си, от своите корени, намираме опора. Затова не е чудно, че младите го претворяват в музика, изобразително изкуство. Дори съществува много силна вълна на съвременна българска „фентъзи” литература, която борави с фолклорни персонажи по нетрадиционен начин. Там продължават „да живеят” змейове, самодиви и пр., което говори, че те и днес вълнуват въображението на хората.
В навечерието на 24 май, наричан най-българския празник, обръщаме поглед към традиционните ни песни, посветени на книгите и учителите. Те са съхранили доказателства за пословичната любов на българина към знанието и духовността, за уважението към образованите хора. Денят на Св.св. Кирил и Методий се отбелязва като църковен празник още през..
Символиката на яйцето се е променяла през вековете. Най-старите щраусови яйца, украсени с резба, открити в Африка, са на възраст около 60 хиляди години и са служили за подарък. Златните и сребърните яйца присъстват в погребалните обичаи на шумери и египтяни. Езическите вярвания на различните народи гласят, че яйцето е символ на Вселената,..
Един от най-великите светители и чудотворци на IV век, Свети Спиридон, бил прост по нрав, смирен по сърце и благ по живот , както е записано в житието му. Днес православната църква почита неговата памет. В българските традиционни вярвания Св. Спиридон се приема за покровител на конете и едрия домашен добитък, но преди всичко той е патрон на..
Според броя на своите жители Драгиново се нарежда на четвърто място сред селата в България. Разположено е в Западните Родопи, в близост до Велинград. В миналото е известно под името Корова (от тур.Kuru – ova – Сухо поле), а от 1971 г. е преименувано на Драгиново, в чест на поп Методий Драгинов – православен духовник, автор на летописи за..
Янка Рупкина, една от емблемите на българската народна музика, тази година отбелязва две сериозни годишнини – шест десетилетия на сцената и осем от рождението си. Легендарната ни певица е родена в Странджанския край. Нейните земляци от с. Богданово, Бургаско, се гордеят с гласовитата Янка и дори са нарекли клуб на нейно име. По цял свят е..
От незапомнени времена шевиците, които украсявали българските носии имали своето специално предназначение. Освен красив орнамент, разкриващ информация за социален статус и принадлежност към даден регион, в шевиците са кодирани и скрити послания. Неслучайно те изпълнявали ролята на ограждащ елемент около откритите части на тялото. Важен елемент..
Преди няколко месеца излезе от печат сборникът „Българщици“, събрал 672 непубликувани народни песни от архива на Коста Колев. Известният акордеонист, композитор и диригент напусна този свят през 2010-а на 89-годишна възраст. Остави хиляди обработки на фолклорни образци, авторски творби в народен стил, музика към танцови постановки… Десетилетия..