Две издателства в Китай са наддавали за възможността да придобият правата върху цялото творчество на Никола Райков, състоящо се от книги за деца и настолни игри. Те се отличават с факта, че са взаимосвързани и действието в игрите се развива във вселената от книгите. Такива разработки има за по-големи деца, но подобен подход към по-малките е нетрадиционен. Той обаче дава резултат и Никола Райков се радва на голям успех първо у нас, а след това и в чужбина.
До момента книгата му „Голямото приключение на малкото таласъмче“е издадена и в Латвия. Какво обаче е впечатлило китайските издатели в приказките-игри?
„Това, че децата имат възможност да изберат как да реагират главните герои и съответно – как да се развие историята в зависимост от техните решения. Това дава възможност за много различни варианти и финали. Те могат да бъдат препрочитани и преигравани множество пъти, като се получават различни истории. Вложил съм богата фантазия в историята и съпътстващите я хумор и приключенски дух. Илюстрациите също са много красиви”.
Оригиналният поглед на Никола Райков за това как да изглеждат произведенията за най-малките може би се дължи и на нетипичната за детски писател биография. Завършил е информационни технологии в Чикаго, САЩ. Вместо да остане в страната на неограничените възможности, той се завръща в България:
„Никога не съм се страхувал да вземам нетипични решения, ако смятам, че те ще ме направят по-щастлив. В Съединените щати не се чувствах на мястото си. Светогледът на американците беше твърде материален и комерсиално насочен за моите разбирания. След като се върнах в България пък реших да напусна обичайната офис работа от 8 до 17 ч. и създадох собствена фирма. По-късно, когато се появи първата книга и станах свидетел на огромния й успех, както и фактът, че беше приета изключително добре и от децата, и от критиката, ме тласна окончателно в тази посока. Днес, с известна гордост мога да заявя, че съм професионален писател.”
Никола Райков планира да посети Китай, след като издаването на творчеството му там стане факт. Той не се е колебал дали да сключи договора заради високия професионализъм на издателите в Шенджен. На този етап работи в тясно сътрудничество с преводача на творбите му – Лин Юсян, която е завършила българистика в университета на Пекин.
„Ние вече работихме заедно по превода на „Добросъците”. Тя доста пъти се допитваше до мен, тъй като в книгата има много игри на думи и измислени създания с измислени имена. Налагаше се да обясня произхода на дадена дума – дали по звучене или по смисъл. Надявам се, че тя е успяла да предаде духа на книгите.”
Като повлияно от Джани Родари определя творчеството си Никола Райков, тъй като това е любимият му детски писател. Най-обичан герой за българския автор е обаче Лиско от „Приключенията за Лиско” на Борис Априлов. Лиско се приема за образ на умното и любопитно дете, което се възхищава на всичко в света. Но трудно ли се пишат книги за деца в дигиталния XXI век?
„Има една сентенция, че за деца се пише като за възрастни, само че по-трудно. Писането за най-малките обаче много се различава от писането за възрастни. За да се пише за деца успешно е необходим усет за детското. В съвременния свят наистина е още по-трудно, защото с наличието на редица дигитални устройства трудно се задържа вниманието на децата за продължителен период от време. Това, че моите книги са едновременно и игри помага в голяма степен да са интересни за сегашните деца. Получавал съм отзиви, че смартфонът е бил оставян настрана заради книгите ми, което ме ласкае. Дори това да са единични случаи, го считам за голям успех.”
Никола Райков твърди, че обича да експериментира, да разчупва границите на постигнатото и надгражда всяка следваща своя творба. Тези принципи ще следва и в новите си проекти. Единият е посветен на малко по-големите деца, а другият е да завърши трилогията, посветена на приключенията на малкото таласъмче – „Най-най-голямото приключение на малкото таласъмче”, в което то разбира, че е време да порасне.
Цялото интервю чуйте в звуковия файл.
Снимките са предоставени от Никола Райков.
Още от 2019 г. във Варна функционира училище, чиято цел е да пребори стереотипите и представата за графитите като за нещо грозно, мръсно и неразбираемо. Подобно, разбира се, е и отношението към графити-артистите, които, в най-добрия случай, са смятани,..
Българската антарктическа база е основана през 1988 година, а от 1993 г. с указ на президента Желю Желев е именувана на Свети Климент Охридски. От тогава до днес в разположената на остров Ливингстън база българските антарктици провеждат множество..
“Модата в огледалото на едно столетие – от средата на XIX до средата на XX век” е името на изложба, която от днес привлича вниманието на посетителите във варненския Държавен архив. Над 120 снимки проследяват промяната в облеклото, аксесоарите,..
От днес до 15 септември столичният булевард “Витоша” и паркът пред Националния дворец на културата се превръщат в огромна книжарница на открито...