Хилядолетия наред човекът вдига поглед към небето, убеден, че там също има живот. Макар и невидими с просто око, небесните създания са свързани със земното битие. Тази вяра срещаме в митологията на различни народи, независимо от географски и исторически условия, без значение до какво ниво на развитие е достигнала цивилизацията. Според българската народна митология, създаването на света Господ започнал от Земята. Направил я от глина и я изваял като подница /съд за печене на хляб/. Отгоре я похлупил с връшник /капак/. Този връшник е небето. В някои приказки и предания, небето се описва като твърда материя – направено е от пръст, тънък метален лист, биволска кожа, неръкотворна тъкан и т.н.
Най-разпространеният мит от т.нар. фолклорно православие разказва, че в началото Земята била доста по-голяма от небето. За да я побере под „капака”, Господ я нагънал, от което се получили планините и равнините. „Връшникът” успял да я покрие, но се случила друга беда – хората започнали да докосват небето, понякога доста грубо и дори с нечисти ръце. А това обиждало твореца и той го повдигнал нависоко. Героинята в една от най-популярните приказки е жена, която жънела на полето, а малкото й дете било в люлка, вързана под голямо дърво. Трябва да поясним, че някога житото било много по-високо, а на едно стъбло растели по няколко класа. Жената трябвало да смени пелените на детето си. Но нямало вода и тя взела едно житно стъбло, за да почисти бебето. После посегнала нагоре, за да изтрие мръсните си ръце. Господ видял това и повдигнал небето. Заедно с него нагоре литнали и житните класове. Кучето, което пазело нивата, подскочило и успяло да захапе стъблото. В ръката на неразумната жена останали класовете. Оттогава житото расте по-ниско и с по един клас на всяко стъбло.
Според друга приказка, Господ се разсърдил на мъж, който отишъл на нивата с четири вола. Трудно му било да управлява животните и едновременно с това да държи плуга. Без да иска, орачът продупчил небето с остена си. Подобна е историята и за един косач, който цял ден събирал сено на ливадата си. Започнал да пласти сеното и увлечен в работата си, човекът подпрял небето с острата вила. В някои краища на България трите приказки са обединени. Хората разказват, че Господ на три пъти повдигал небесната шир, докато я направил недосегаема за хората.
„Там, където небето /връшникът/ докосва Земята /подницата/, се намира краят на света. Само оттам жив човек може да се изкачи на небето, но досега никой не го е направил. Там живеят само Господ и ангелите. Както и душите на праведните, защото раят се намира на небето” – един от първите български фолклористи е записал този разказ в началото на ХХ век. Вярването, че небето е обиталище на Бог и неговите служители, доближава фолклорните представи до библейските текстове. Друго сходство намираме в преданието за седемте дипли, които Бог е направил върху земния покров. Ангели, архангели, серафими, херувими и още много безплътни същества изграждат християнската йерархия, която цари „на небето”. В народните приказки този свят е населен с всякакви създания – и добри, и лоши. В най-старите словесни паметници „на край свят” е под управлението на Слънцето, отъждествявано с върховно божество. То държи под контрол вредоносните сили. На границата между християнството и фолклорната култура са преданията, записани в апокрифната литература и книжата на богомилите. Според тях небето е съставено от седем дипли или седем отделни небеса. Най-близо до Земята е онази част, на която са закачени звездите. Там са и небесните стихии – вятър, дъжд, градушка. „Второто и третото ниво” е отредено за душите на богоотстъпниците и богохулниците. Пак там са раят и адът. На четвъртото небе са слънцето и луната. А на най-високите небесни дипли живеят Бог, ангелите и светците. обиталищата на небесните стихии.
На някои важни дати небето се отваря. Това се случва точно в полунощ срещу големите празници, отбелязващи прехода от една астрономическа година към следващата, или от един стопански цикъл към друг. В магическия миг животните проговарят на човешки език. Според народната вяра, в тези моменти човек може да види небесни светлини, да чуе камбанен звън и дори да види райската градина и самия Бог. А ако поиска нещо, то непременно ще се сбъдне. Затова трябва много добре да помисли какви са мечтите му. Има народни приказки и за неразумни или зле изказани желания. Но за тях – в някое от следващите издания.
Международен фестивал "Пловдив – древен и вечен: история, етнология, култура и изкуство" се открива днес и ще продължи до 16 юни. В събитието, с организатор Сдружението за исторически възстановки "Филипопол" се очакват участници от България,..
Десето издание на Националния фестивал на лавандулата се провежда на 14 и 15 юни в чирпанското село Средно градище. Там са едни от най-старите лавандулови насаждения в страната, които съществуват повече от 80 години. Концепцията на празника е..
На днешния ден, 13 юни, православната ни църква отбелязва Възнесение Господне, когато възкръсналият Христос се възнася отново на небето при Своя Отец. Големият християнски празник е винаги в четвъртък, на четиридесетия ден след Възкресение Христово...