Дълго време в България наричали 22 септември „Царски празник“, защото на тази дата през 1908 г. тогавашният княз Фердинанд прочита историческия манифест към народа, с което страната ни официално отхвърля васалната си зависимост от Османската империя. Така, 30 години след Освобождението, една от най-старите държави в Европа – България, отново се появява на картата на Европа след петвековно османско владичество.
Но честването на Българската независимост не е само „царски празник“, а голям успех и победа на младата ни дипломация. Тя умело се възползва от възникналите външнополитически обстоятелства и желанието на страните да няма нов военен конфликт на Балканите. След незабавни дипломатически действия от страна на България, Високата порта признава независимостта й само година по-късно. Същото правят и европейските сили, които в продължение на 10 дни след това признават България за царство и за независима държава. 109-та годишнина от паметния манифест за обявяване на независимостта, произнесен в старопрестолния град Велико Търново, дава повод да се запитаме, дали сме достойни продължители на това далновидно и патриотично дело на предците ни. В тази връзка разговаряме с представители на академичните среди в София. Въпросът, защо днес не усещаме със сърцето си, с кожата и душата си Независимостта, има много измерения – казва доц. Тодор Попнеделев, преподавател във Факултета по история на Софийския университет.
Това е по много причини. Дълго време в българското образование след 1944 г. актът от 22 септември 1908г. се е приемал като действие на част от политическия елит. Дори в по-старите времена се е определяло, че от тогава българската буржоазия започва да води войни, с оглед шовинистичните си цели. Това е крайност, но тя е навлязла в съзнанието на поколения хора, които не са се задълбочили в знанията си по история. В по-новите времена, забързаното ежедневие, понякога често сведено просто до оцеляване, ни карат да чуваме за тази дата, да се замислим върху нея но само в деня на независимостта. Това е важен акт, поредица от българската история, свързана с българското Възраждане, Освобождение и Съединението през 1885 г., и действията на възрожденското ни общество, на Нова България, постигат крайния резултат – Независимостта. Ние, българите, имаме институции, преди да имаме държава. Например Българска екзархия имаме от 1870 г., Българското книжовно дружество от 1869 г., което е първообразът на нашата Академия на науките. Да не забравяме многобройните училища, които се откриват на много места. Всичко това е израз на нашата духовност и стремеж към свобода. Еманацията на тези идеи идва с обявяването на Независимостта. Това е голям празник за всички българи, защото първата стъпка към него е Съединението на Княжеството и Румелия. Но, за да се постигне пълното единение на нацията, е била необходима независимостта.
Какво е независимостта за младите хора в България днес, 109 години след провъзгласяването й? Зададохме този въпрос на четирима млади хора, студенти в София.
Даниел Динев учи в Университета за архитектура, строителство и градоустройство. Казва, че няма повод да се чувства независим в личен план, а независимостта възприема като категория в историята и политиката.
Зависим съм финансово, от правилата в тази държава, от университета. Зависимостта е в това, да се съобразяваме с едни решения, които взимат висшестоящите. Ние, колкото и да се мъчим, нямаме много право и възможност да променим нещо. Зависими сме от това, че няма наказание за много нередности и трябва да се съобразяваме с тях. Съдебната ни система не работи добре, дори правото да е на твоя страна, съдебната система не те защитава справедливо и така си зависим от нечии субективни интереси и решения.
Габриела Иванова е студентка от IV курс и според нея собствените ти качества и индивидуалност те правят независим. Докато се учим, се примиряваме с обстоятелствата – казва тя, но вярва, че трудностите издигат и развиват човека повече. По думите на Габриела да си независим означава, да създаваш новия свят, а не да си последовател на стари модели, макар новаторите да плащат висока цена за своята независимост.
Независимостта трябва да стане основна ценност на младите хора в България – казва Ани Дикльовска, студентка от гр. Стара Загора.
Това означава да вярват повече в себе си, да познават своите права и да ги отстояват. Всеки млад човек и студент е зависим от своите родители икономически, но трябва държавата да осигури повече условия, така че студентите да могат да работят, да се издържат и да се чувстват по-свободни.
Според студента Георги Георгиев, Денят на независимостта е сред най-важните ни празници, в който трябва да се откъснем от ежедневието, да забравим бедите си и да си спомним, че винаги може да е и по-зле.
Всеки има правото да приема себе си като независим, стига да не пречи на останалите, твърди той.
Снимки: Гергана Манчева и БГНЕС
На 20 юли, в разгара на най-горещите дни, православната ни църква чества паметта на старозаветния пророк Илия. За почитта на народа ни към Божия угодник свидетелстват множеството православни храмове на негово име, където от незапомнени времена се..
По пътя София - Самоков срещу течението на р. Искър, край големия живописен завой между бившите села Кокаляне и Пасарел при Дяволския мост е ридът Среднобърдие. Там р. Ведена се влива в Искъра и се събират планините Лозен и Плана, а над тях се..
Недалеч от Ловеч, между селата Дойренци и Дренов, при изграждането на бъдещото трасе на автомагистрала "Хемус" е разкрито ямно светилище на седем хиляди години, оградено с обреден ров. Проучването му започва преди две години със сондажи и след..
На днешния ден преди 90 години е извършено освещаването на Паметника на свободата на връх Шипка. Той е издигнат в памет на загиналите герои на..