В утрото на 6 септември 1885 г. княз Александър I Батенберг получава известие за установения контрол над Пловдив и арестуването на главния управител Гаврил Кръстевич от български войски. По това време младият монарх се намира в летния дворец “Сандрово” – първообраз на морската резиденция "Евксиноград". Веднага се отправя към Варна, където от балкона на някогашната "Телеграфо-пощенска станция" оповестява Съединението на Княжество България с Източна Румелия. Огромно множество от хора приветства събирането на част от разпокъсаните скоро след Освобождението български земи.
137 години по-късно морската столица ще си спомни за историческия ден чрез възстановки, празнично шествие и концерт на представителния духов оркестър на Военноморските сили с автентични химни и маршове от времето на Съединението.
"На 6 септември князът пристига в галоп с един файтон и това ще го видим по време на възстановката – разказва Ламбрин Сотиров, организатор на празника и създател на музея “Стара Варна”. – Той ще излезе от правителствения дом – както се е назовавал тогава, и точно там, където е застанал през 1885 г., ще се появи със своята свита, за да обяви, да приеме и да признае Съединението на България. Едва когато това се случва, Съединението става юридически, дипломатически, национален и световен факт. Т.е. Варна е тази, която слага юридическия печат на княза върху това велико дело."
За обединяването на част от разпокъсаните български територии ще си спомни и Пловдив – градът, в който се разиграват основните събития, довели до отхвърлянето на върховенството на султана и присъединяването на автономната провинция на Османската империя към Княжество България.
На площад “Съединение” в сградата, построена за Областното събрание на Източна Румелия, днес се помещава експозицията на Регионалния исторически музей "Съединение на България 1885 г." със знамената и оръжията на четите и други ценни артефакти.
А недалеч е издигнат паметникът на Съединението – 12-метрова скулптура на млада жена, вдигнала над главата си лавров венец.
На жителите на столицата София пък малка гробница в центъра на града винаги ще напомня за княза, застанал зад най-голямото териториално разширение в сремежа към национално обединение – извършено без благословията на Великите сили, и година по-късно станал жертва на преврат, организиран от русофилски настроени офицери заради твърдото му намерение да води самостоятелна политика.
Мнозина родолюбиви българи, наричани с най-добро чувство "луди глави", рискуват живота си в подготовката и довеждането до успешен край на Съединението.
Един от тях – революционерът и писател Захарий Стоянов, с думите "Братя! Часът на Съединението удари!", възвестява святото дело.
“Захарий Стоянов е дал тъканта на нашето национално освободително движение в решаващата му фаза и, разбира се, като летописец на Априлското въстание – казва историкът проф. Пламен Павлов. – Той създава Българския таен централен революционен комитет и изиграва водеща роля в Съединението. Въобще многостранната му дейност само за 39 г. живот обхваща невероятни пространства и мащаби, които дори и днес е трудно да си представим. Но не бива да забравяме, че върху него се изсипват и много хули – той е отричан, превръщан в отрицателен герой в каква ли не форма, което, за съжаление, се отнася и за неговото творчество.”
Сред най-решителните защитници на Съединението е и Стефан Стамболов, който в качеството си на председател на Народното събрание оказва натиск върху Александър Батенберг да легитимира този политически акт. Именно той съставя прокламацията, с която на 8 септември монархът признава сливането на двете български територии и се обявява за княз на Северна и Южна България.
Стефан Стамболов се нарежда сред най-значимите държавници на XIX век – като младеж се включва в национално-освободителните борби, след Освобождението влиза в политиката от страна на Либералната партия, а с коронясването на княз Фердинанд застава начело на правителството, постигайки невиждан икономически подем и ориентирайки външната политика на Запад.
Заради непоколебимостта, с която управлява, и спечелените много врагове, в навечерието на новия век е посечен в центъра на София и три дни по-късно умира от раните си. Остава в историята като един от Строителите на съвременна България.
Текст: Диана Цанкова (използвани са интервюта на БНР Варна и БНР “Хоризонт”)
Снимки: БГНЕС, rimplovdiv.wordpress.com, opoznai.bg, архив
Селище на куманите откриха това лято археолози от Историческия музей в Горна Оряховица при проучванията на средновековен некропол, източно от тракийската крепост Ряховец, предаде кореспондентката на БНР Здравка Маслянкова. Археологическият обект е..
На 20 юли (по Юлиански календар) 1903 г. македонските българи грабват оръжие, за да поправят една историческа неправда, причинена от Берлинския конгрес през 1878 г. Разпокъсването на българското етническо землище след Руско-турската освободителна война..
На 20 юли, в разгара на най-горещите дни, православната ни църква чества паметта на старозаветния пророк Илия. За почитта на народа ни към Божия угодник свидетелстват множеството православни храмове на негово име, където от незапомнени времена се..