Левски, Апостола, дякон Игнатий… Това са само част от имената, с които е известен Васил Иванов Кунчев (18 юли 1837 г.– 18 февр. 1873г.), националният герой на България, превърнал се в символ на борбата ни за свобода и независимост. Познат е и като Даскала, но малцина знаят, че започват да го наричат така заради учителстването му в село Войнягово, недалеч от родния му град Карлово.
“Той е бил учител тук и хората от селото, за да изразят своето уважение, го наричат “Даскале”, обръщат се към него така в знак на своята любов и признателност – разказва Цонка Дамянова, секретар в Народно читалище “Васил Левски 1900” в селото. – Той е живял с радостите и тревогите на своите съселяни, присъствал е на всички сватби, кръщенета, бил е един от най-уважаваните хора. Неслучайно Васил Левски избира Войнягово. Като дете е идвал тук, защото вуйчо му е имал магазин в селото и той много често го е посещавал. Когато друг негов вуйчо, който бил йеромонах, разбира, че войняговци търсят учител, предлага Васил.”
Младият мъж преподава в селото почти 2 години – от май 1864 до края на март 1866 г., а 19-те си ученици, от които най-малкия на 6, а най-големия на 26 години, учи не само на четмо и писмо, но и на любов към родината, свободата и толерантност към другите.
Във Войнягово се предава и историята за любовта на бъдещия Апостол на свободата към красивата Йова. 16-годишната девойка била от най-личните моми на селото. Когато Васил Левски напуска Войнягово, гонен от турците, той обещава на изгората си: “Когато дойде свободата, Йове, аз ще се върна тук и ще направя и теб учителка!”. Йова го чака 3 години, но е принудена от родителите си да се омъжи. Когато младият мъж научава за това, той се среща с любимата си, подарява ѝ красива перлена огърлица, която носи като дар и казва: “Прощавай, Йове, свободата закъсня”. Йова остава вдовица много млада, има един син, когото мечтае да изучи за даскал. Умира на 19 февруари 1937 година, а само две години по-късно на същата дата почива и нейният син.
“В началото не се е знаело за тази любов, защото възрастните войняговки дали клетва и за тях било свещено да не разкриват нищо от живота на своя Даскал – уточнява Цонка Дамянова. – Но когато минават 100 години, те решават, че трябва да разкажат, за да може да остане за бъдните поколения. През 1973 г. войняговки се събират и, по спомени на майки и баби, разказват за Йова.”
Когато във Войнягово стига вестта, че техният даскал е увиснал на бесилото, църковната камбана бие на умряло цяла седмица. Йова слага траур, който носи дълги години, а жените хвърлят цветните забрадки и слагат черни кърпи. И продължават да ги носят и до днес…. Тежко приема и обвинява себе си за смъртта на Апостола неговата хазайка в селото – баба Ивана, не знаейки тогава истината за залавянето на Васил Иванов Кунчев.
“Когато Левски за последен път минава през Войнягово, той се отбива при хазайката си и тя, виждайки протърканите кадънки (връзки) на навущата, му подарява нови. Чувайки, че е хванат, защото при опита да избяга от заптиетата се е закачил с тях за плета, тя казва: “Защо му дадох нови кадънки, ако бяха старите, както бяха изтъркани може би щеше да ги скъса и да ги освободи!”.”
Единственото училище в България, в което е преподавал Левски, е възстановено през 1957 г. и превърнато в музей. Старият църковен навес е разрушен, но на негово място е построена нова сграда, в която се помещава читалището и музейната сбирка за история на селото. От Даскала са останали неговата писалка, книгите, по които е преподавал. Там е и восъчната му фигура, подарена от художника Димитър Бакърджиев по случай 180-годишнината от рождението на Апостола.
“Войнягово пази много хубави спомени за Левски – продължава Цонка Дамянова. – На 6 май, Гергьовден, ние правим поклонение-възстановка, честваме годишнината от назначаването му за учител. Тогава църквата е пълна, пълен е и училищният двор. Отдаваме почит и се стремим да предаваме неговите завети, любовта към него и родината на бъдните поколения.”
Споменът за Левски е жив във Войнягово и чрез неговите любими песни. Една от тях е “Недко ли, Неде”, която изпълнява детската фолклорна група при НЧ “Васил Левски 1900” в с. Войнягово.
На този ден Българската православна църква почита успението на Анна – светицата, родила Мария, която е бъдещата майка на Исус Христос. Св. Анна се смята за покровителка на брака, на семейството и майчинството, както и закрилница на девиците, вдовиците и..
При спасителни разкопки са открити 17 гробни съоръжения от некропола на римската колония Улпия Рациария (край с. Арчар, община Димово, област Видин), от тях пет гробници и 12 гроба в ями. Това съобщи Здравко Димитров от Националния археологически..
На 24 юли отбелязваме 170-годишнината на родения във Виена чешки историк, славист, библиограф и почетен член на Българската академияна науките. Той е син на историка Йосиф Иречек и внук на бележития славист Павел Шафарик. Завършва история във философския..