Интервю с Bryan Harris (DEATH BEFORE DISHONOR)
Хардкор до живот. Или – животът е хардкор. И двете важат в пълна степен за DEATH BEFORE DISHONOR и лидерът на бостънската банда Bryan Harris. В края на тази седмица DEATH BEFORE DISHONOR ще направят два концерта в България като част от тяхното балканско турне, организирано от „141”. Датите са 25 февруари - Варна и 26 февруари - София. Съпорт бандите са – във Варна OUTRAGE, RUGGED и GRIZZLY, а в София – RUGGED, CUT OFF, FACEPALM DEATH и BROTHERS IN BLOOD. Лидерът на DEATH BEFORE DISHONOR Bryan Harris даде специално интервю за „От другата страна”, за което много помогна Алекс от LAST HOPE (дори предостави телефона си), а за превода – благодарности на Цветан Рачев от Русе.
Интервюто с Bryan Harris (DEATH BEFORE DISHONOR) е излъчено в „От другата страна” по Радио Варна на 20.02.2023 година.
От другата страна - Ще свирите на Балканите - какви са очакванията ви?
Bryan Harris - Турнето ни със SLAPSHOT, RISK от Бостън и AMERICAN WAR MACHINE мина много добре. В неделя летяхме до Атина, откъдето започна балканското ни турне. Отдавна не сме били в този регион и нямам търпение да свирим там, защото концертите се получават наистина страхотно и с нетърпение очакваме срещите с феновете.
От другата страна - Би ли посочил някаква разлика между европейските хардкор фенове и американските?
Bryan Harris –И друг път са ми задавали този въпрос. Хората в Европа оценяват повече хардкор музиката. В САЩ също е добре, не ме разбирай погрешно, но отношението е по-различно. Поне това е усещането ми.
От другата страна - А разликата между феновете в Източна Европа и тези в останалия свят?
Bryan Harris – Има такава. Може и да греша, но опитът ми е такъв - в Германия например свирят много групи. Страната е много популярна концертна дестинация особено за американските банди, които правят турнета в Европа. Но на Балканите не е така. Там хората не виждат толкова често чужди музиканти без значение от причините. За нас, идвайки от Щатите, да свирим в Германия е супер, но в България или Сърбия е различно, повече от отношение е, усещането е особено специално.
От другата страна - Някаква интересна история с групата докато сте били на турнета през годините?
Bryan Harris –Имали сме доста преживявания. От всичко през годините най-откаченото нещо, което ни се е случвало е било в Германия. Бях арестуван заради един глупав конфликт. Доста е интересно да те затворят в друга страна. Избухна някакъв бой, в който бях замесен. Беше странно преживяване.
От другата страна - Как свърши тази история?
Bryan Harris - Трябваше да платим доста пари, за да изляза от ареста. Не бих искал да изпадам отново в същата ситуация. Това беше луда история. Стана в Бавария. Случи се преди много години, бяхме млади и агресивни. Стана на едно от първите ни турнета. Купонът беше постоянен. Имаше неразбирателство с определени хора. Но една вечер в ареста и доста изхарчени пари по-късно, всичко е наред.
От другата страна – Какво искат феновете от теб?
Bryan Harris–Това е труден въпрос. Като че ли не се сещам, питат ни за какво ли не. Щастлив съм, че се интересуват от бандата например. Феновете ни искат стандартните неща - снимки,автографи. Понякога правя гост вокали за групи, с които сме приятели. Оценявам всичко това, но не мога да отлича конкретно нещо. За щастие.
От другата страна - Групата Ви е създадена през 2000-та, началото на дигиталната ера. Как дигитализацията повлия на хардкор сцената и на вашата група в частност?
Bryan Harris - Когато започвахме, социалните медии и Интернет не бяха кой знае какво поне до средата и края на 2009. По-конкретно за хардкора сега с Интернет и социалните мрежи е много по-лесно и много успешно за много от бандите да достигнат до милиони хора за секунди. И повече фенове могат да открият групата ти. Преди не беше така лесно, беше по-трудно. Хората обаче оценяваха повече някоя банда, когато я откриеха за себе си, защото наистина се впечатляваха, ако ме разбираш. Днес достъпът е неограничен. В миналото трябваше да прочетеш фензин. За да откриеш нови банди да погледнеш благодарствените слова в книжката на диска. Така чувахме за новите групи. Тогава някак си музиката се усещаше по-лично, защото това беше твое лично откритите, а днес всяка група е достъпна за феновете. Днес е по-различно, но не непременно лошо, защото като музикант можеш да достигнеш до много повече хора, отколкото в началото на 2000 година. Днес всичко е бързо достъпно.
От другата страна - Хардкорът още ли е начин на живот или вече е мода?
Bryan Harris - За мен лично си е начин на живот, но очевидно не както е било в миналото. Осъзнавам,че времената са други и този стил е станал популярен. Аз лично обаче продължавам да обичам музиката и хората, с които я споделям. Продължавам да живея живота си по същите правила. Без промяна. Все още споделям онова, което ме вкара в хардкора. Все още вярвам в нещата,които ме привлякоха в сцената. По-възрастен съм вече. Когато се върна от турне, работя нормална работа, плащам данъци, но се опитвам да живея по същия начин и по начина, по който вярвам,че е правилно.
От другата страна - Плюсове и минуси да се опитваш да живееш по този начин?
Bryan Harris - Един плюс е, че съм себе си. И се придържам към собствените си виждания. Едно от нещата, които харесвам в хардкора. Минус е,че когато бях по-млад, не се интересувах от работа, правилата не бяха за мен. Колкото по-стар ставам,осъзнавам, че трябва да започвам да следвам социалните правила, но в техните граници се опитвам да запазя себе си и начинът си на мислене.
От другата страна - Когато живееш в социална среда, трябва да следваш някакви правила.
Bryan Harris –Точно така и се връщам на онова, което казах преди с лудите истории. Когато бяхме млади, не ни пукаше,че влизаме в конфликти и че могат да ни арестуват. Но с годините разбираш,че така не може да се живее, не може да те арестуват постоянно, защото нарушаваш правилата. Можеш да живееш по собствени правила в рамките на обществото. Опитваш се да вземеш най-доброто.
От другата страна - Как запазваш духа на хардкора в себе си след толкова години на музика и турнета?
Bryan Harris –Ние сме много щастливи с това, което правим. Дори и когато не свирим, аз винаги се старая да подкрепям сцената. Когато имаме турне, винаги се появявам на щанда за мърч. Когато се върнем вкъщи, ходя на концерти в Бостън винаги, когато мога, за да гледам и подкрепям местните хардкор групи. Без значение дали свирят късно през нощта в понеделник. Такива неща. И сега с турнето ни на Балканите ще бъде така. Алекс от LAST HOPE ни помогна много, за да имаме възможно най-много дати на места, на които отдавна не сме били, а сме правили добри концерти. Старая се да свирим на най-различни места,както сега ще направим на Балканите и да развиваме, и подкрепяме DIY етиката.
От другата страна - Преди теб гледах ваши клипове. Защо сте все още толкова гневни?
Bryan Harris - Аз винаги съм бил гневен. За мен тази група е терапия. Трябва обаче да се върнем на предишния ти въпрос за живота в обществото. Има много неща в живота,които ме дразнят. Както се случва с всеки. Моят начин да се освободя от тях е на сцената с групата, където успявам да овладея негативната си енергия с помощта на музиката и тя става нещо позитивно.Т.е. превръщам негативната енергия в позитивен резултат.
От другата страна - Защото я трансформираш през музиката.
Bryan Harris - Тази музика е идеална, за да трансформираш негативните чувства в позитивна енергия. Може би това не се отнася за всяка група. Но при мен работи – стресът от обществото, рутината от ежедневието, се трансформират в музика. На концерт ние се движим много по сцената, аз скачам върху публиката, това е освобождаването,което хардкор музиката ми дава от първия ден, в който я открих. И нещата продължават по същия начин до днес.
От другата страна - Какво мислиш за поп звездите, които носят модни тениски с имена на пънк и хардкор групи?
Bryan Harris –Да, виждал съм подобни примери. Има два начина да гледаш на това. От една страна можеш да кажеш,че това е фейк и тези хора нямат представа от тази музика. Също така не знам дали тези банди, са наясно, че техните тениски са част от модата. Виждал съм лъскави магазини да продават тениски на THE CLASH например. За мен е странно да видиш подобни популярни лица да носят такива фланелки. От друга страна, ако някой види тази тениска и се запита какво е това, може да провери коя е групата и каква музика свири и след това да стане фен.Да открие културата ни. Това ни поставя под светлината на прожекторите. Не харесвам подобен съпорт, но не го и отричам. За мен всеки може да носи каквото си иска. Ако бях по-млад щях да съм по-възмутен, но тъй като не познавам лично тези поп звезди, възможно е те все пак да са фенове на групата,чието лого носят на тениската си.
От другата страна -Да си представим обратното - хардкор музикант да носи поп звезда на тениска.
Bryan Harris –Не знам дали въобще ще си го причинят, мисля, че нивата са различни. И понеже говорим за популярни личности, имам една интересна история. Той не е поп селебрити, но става въпрос за Dee Snider от TWISTED SISTER. И той е фен на групата ни заради своя фитнес треньор. Имам негова снимка с тениска на DEATH BEFORE DISHONOR. Той не е точно поп звезда, но все пак е много известен.
От другата страна - Как виждаш развитието на хардкор сцената през годините и кое ще е следващото голямо нещо там?
Bryan Harris - Хардкор музиката се променя непрекъснато. Ако се върнем в началото, за мен разликата е в звученето. Тогавахардкорът имаше определен звук. Бандите от края на 90-те също промениха звука. Което може би зависи от различните поколения, които създават тази музика. Тогава имаше банди като CLUTCH, които свиреха на хардкор концерти или LIFE OF AGONY, BIOHAZARD. Също така MADBALL и AGNOSTIC FRONT също промениха стил си. Днес отново се наблюдава подобна трансформация с групи като TURNSTILE например - те са хардкор банда, която е много голяма в момента. Звукът им е леко по-различен. Вокалистът им беше барабанист на TRAPPED UNDER ICE, с които сме свирили. Те започнаха като хардкор банда и развиха много музиката си. Можеш да го чуеш и не знам, дали все още са типичен хардкор. В сцената има много разнообразие, много метъл, много дет метъл влияния. Смятам, че това е страхотно, защото по този начин повече хора могат да разберат хардкор музиката, при която не винаги става въпрос само за звук. Хардкорът е най-вече идея.
От другата страна – Най-голямата обида за един хардкор музикант днес?
Bryan Harris –Трудно е да отговоря, защото се занимавам с това от много време. Дори и да е имало лично за мен подобни моменти, съм ги подминавал. Може би, когато банди влизат в хардкор сцената, нови групи, това е страхотно, но когато не уважават старите, не е толкова добре. Не е толкова важно дали някой е чувал за бандата ми. Но според мен е много важно да познаваш историята на тази сцена.
От другата страна - Какво трябва да знаят новите банди в хардкора?
Bryan Harris –Въвеждащите правила в този стил са да ценят това,което правят. Да не забравят откъде са тръгнали, да подкрепят сцената и другите групи. Когато правиш концерти, хората идват да те подкрепят и е много важно след това, да върнеш тази подкрепа, като отидеш на концерт на други групи, които сега започват, като се опиташ, да им помогнеш. Ходи на концерти, организирай такива, популяризирай групи, помагай им. Издавай фензин. Всичко, което е полезно за тази общност, е добре дошло и много важно условие за всеки, който тепърва пристъпва в сцената.
От другата страна - Ако можеш да промениш нещо в хардкор сцената какво би било?
Bryan Harris - Не се сещам нещо. В момента хардкора е в добро състояние. Искам нашата музика да достига до младите, както и до по-възрастните поколения и обратно. Просто трябва да има уважение между поколенията, това е.
От другата страна - С толкова много банди в Интернет какво отличава DEATH BEFORE DISHONOR?
Bryan Harris–Това е добър въпрос. Иска ми се да вярвам, че все още издаваме добра музика, правим турнета, даваме всичко от себе си, за да бъдат концертите добри и да привличаме хората. Свирим с много млади банди. Млади фенове постоянно научават за нас. Имаме почитатели на всякакви възрасти. Следват ни стари фенове от самото начало. Привличаме нови. Може би тази комбинация ни помага и то много.
От другата страна – Най-важният момент от кариерата Ви?
Bryan Harris –На тази група са и се случвали много страхотни преживявания и позитивни моменти. Ще се върна обаче през 2005, точно преди да издадем албума ни "Friends Family Forever" с „Bridge 9”. Точно го записахме. Дотогава бяхме свирили само през уикендите на малки концерти. Получихме възможност да направим турне в Европа с AGNOSTIC FRONT, защото TERROR се бяха отказали в последния момент. Дойдохме за 6 седмици в Европа. За първи път стъпвахме там и за първи път правехме толкова продължително турне. И защото бяхме с AGNOSTIC FRONT, те ни показаха и всъщност видяхме как работи професионална група. Тази възможност, която не изпуснахме, със сигурност ни показа много и промени групата ни. От този момент нататък от банда, която свиреше предимно през почивните дни тук и там, започнахме да правим турнета по често.
От другата страна – Най-трудният урок, който си научил през годините?
Bryan Harris – Да ценя всеки ден, да ценя всичко което правя, по най-добрия възможен начин. Понякога е трудно да оцениш онова, което е пред теб и по-специално с неща като ковида, когато нямаше концерти. Тогава си мислех, че музиката ни е изоставила, нищо, че не спирах да я слушам. Живяхме години без концерти. За това трябва да цениш всеки ден, трябва да цениш всеки миг, всяка възможност, която ти се отвори.
От другата страна – Най-ценният съвет, който си получавал?
Bryan Harris - Това трябва да е от Roger Miret от AGNOSTIC FRONT– на онова първо турне, той ме научи на много неща. Как се работи здраво, как се свири всеки ден. Показа ни как да се справим с напрежението по време на турне. Как постоянно да даваме най-доброто от себе си. Обясни ми, че да направиш всеки път хората, които идват да ни гледат, щастливи, отнема много. Но реакцията на публиката не е от такова значение, защото ние сме там , за да свирим за нея. За първи път бяхме в Европа и спечелихме феновете. Те научиха, че има и такава банда. Roger се оказа сто процента прав. Благодарение на тази първа обиколка ние можем да правим и други турнета в Европа.
Италианският филмов фестивал "Кастели Романи" гостува за втори път на варненския "Любовта е лудост". Това е мост, чрез който по един филм от всяка страна се показва в другата, подчерта директорът на форума Антонио Фламини. В момента се уточнява кое българско заглавие ще гостува на италианския фестивал, който ще се проведе в началото на месец октомври..
Има един много важен фактор - колкото и да е драматичен филмът, колкото и да е силно значението му, колкото и да е интелектуален, филмът трябва да достигне по-широка публика. Филмът трябва да има занимателен елемент. Не можем да правим филми, които само да тровят хората и да ги отчайват. Това каза режисьорът Момчил Карамитев, който е председател на..
В изложбата „Състояния“, която е подредена в Арт салона на Радио Варна до 5 септември, няма политика, екология и социален привкус. Всичко, което виждате или не виждате, се е случило дълбоко в интимния свят на съответния му автор, свят отвъд основните определителни маркери на съвременното „социално животно“. Не представя и красиви пейзажи или букети..
Интервю с Matt Harvey (EXHUMED, LEFT TO DIE, GRUESOME) LEFT TO DIE e супергрупа – трибют на DEATH. Бандата изпълнява песни от първите два албума на класиците – „Scream Bloody Gore” и „Leprosy”. В състава на LEFT TO DIE влизат Gus Ríos, свирил с кого ли не и с кого ли да, Rick Rozz, участвал и в първата реинкарнация на DEATH - MANTAS, настоящият..
Един бивш военен пилот от Варна продължава да лети, но по много различен начин. Той пуска хвърчила и им се радва истински. Това негово хоби успя да зарази цяла Варна през последните години, а вече и цялото Българско Черноморие. Юри Георгиев е човекът, който провежда Фестивала на хвърчилата. Такъв имаше във Варна, тази събота и неделя, на плажа в..
"475°C е максималната температура, измерена на Венера. Планета, богиня, закрилник, воин, многолика, многопластова, начало и край. "475°C" се казва албумът, който със силна увереност и романтични чувства създавахме през последните две години." Така Полина и Фенги описват новия албум на Polina , който излезе на 23 август. Изданието съдържа 9..
Никога не съм учил специално български език, говорехме го само вкъщи. Дори, когато започвахме училище по времето на СССР, първата година в Чушмелий (Криничкое) беше нулева и учихме само руски език. Съветският съюз правеше всичко възможно да не се чувстваме българи. Това разказва украинският политик от български произход Иван Плачков, с когото..